‎NETFLIX PREZINTĂ
‎- Fii atent, pun degetul aici și... ‎- Așa.
‎Ceasul îmi spune ‎că am o problemă cardiacă.
‎O oglindă nu ți-ar spune la fel?
‎- Ba da, dar ăsta îmi arată și vremea. ‎- Bine.
‎Într-o oră, ne vedem cu doamnele la cină.
‎Bem o bere înainte?
‎Nu pot, am de rezolvat câte ceva.
‎Nu vrei o bere? Ce-i cu tine?
‎Am primit rezultatele ‎examenului de detectiv.
‎Ai picat iar? De asta nu dau niciodată ‎testul ăla.
‎E doar un prilej ‎de anxietate și dezamăgire.
‎Trebuie să accepți că ți-ai atins limita ‎și că trebuie să renunți.
‎Să ții discursuri în școli.
‎- Chiar m-ai mișcat. ‎- Copiii trebuie să știe asta.
‎Nu înțeleg.
‎Știu răspunsurile, ‎dar mă blochez sub presiune.
‎Nu pot da testul iar ‎decât peste trei luni
‎și trebuie s-o mint pe Audrey.
‎Așadar, diseară, la cină,
‎- spune-i soției tale... ‎- Nu!
‎Frate, știi c-aș minți ‎pentru tine oricând.
‎Aș scăpa și de cadavre pentru tine.
‎Dar, dacă-i cer lui Holly s-o mintă ‎pe soția ta, nu mai pup nimic de la ea.
‎Azi e Vinerea Jucăușă.
‎Nu trebuie să mintă, ‎doar să-mi ignore mie minciuna.
‎Atât.
‎- Bine, fie. ‎- Mersi.
‎Rămâi dator.
‎Ne vedem diseară.
‎AUDREY: ‎IUBITULE, IA NIȘTE CLARITIN.
‎Trebuie să cumpăr Claritin.
‎Doamne! Uite!
‎- Doamne! ‎- A luat-o cu elicopterul?
‎Al meu nu dă bani nici pe Uber Black.
‎Eu nici nu-mi mai amintesc ‎ultima dată
‎când Nick a făcut ceva oarecum romantic.
‎Obișnuia să-mi lase casete ‎cu cântecele noastre,
‎bilețele ascunse prin baie.
‎Sunt demodate.
‎Când al meu are chef, ‎îmi dă un mesaj cu o vânătă și-o gogoașă.
‎Vânătă și gogoașă...
‎El e vânăta.
‎Un cartofior, mai degrabă.
‎Și nu e nevoie de mult.
‎Găsești flori de vânzare ‎la toate colțurile.
‎Coboară geamul mașinii, ‎ia câteva și adu-le acasă.
‎N-ar putea fi mai ușor de-atât.
‎Serios.
‎Mâine aniversăm 15 ani de la căsătorie,
‎dar eu încă aștept călătoria în Europa ‎promisă la nuntă.
‎CURÂND! ‎CU DRAGOSTE, NICK
‎- Au trecut 15 ani? ‎- Da.
‎Ajungeam și pe jos de-atunci.
‎Trebuie doar să-i spui.
‎Dar nu vreau să-i spun, ‎vreau să știe el singur.
‎Dar ei nu știu niciodată.
‎- Imposibil. ‎- Trebuie să le zici tot.
‎Dacă nu vrei să lase vasele în chiuvetă,
‎dacă vrei să facă duș înainte de somn,
‎trebuie să le ceri.
‎De asta vezi îndemnuri ‎în băile restaurantelor
‎ca angajații să-și spele mâinile.
‎Nu sunt pentru femei, ‎ci pentru bărbați.
‎Sau îi poți trimite un mesaj ‎cu un avion, un pahar de vin,
‎drapelul Italiei, o vânătă, gogoașă, ‎gogoașă, gogoașă.
‎ALUNE-C SPRE TINE!
‎E de-ajuns cel de 50.
‎Claritin...
‎Ai de gând să le zici ‎de chestiile din rucsac?
‎Vezi-ți de treabă, nene, plătesc astea.
‎Îmi plac tenișii tăi, sigur sunt scumpi.
‎De asta nu-ți permiți băutura energizantă ‎și chipsurile ascunse?
‎- Stai așa. ‎- Dă-mi drumul!
‎Ce surpriză, chiar așa...
‎Ține-ți gura sau te nenorocesc, moșule.
‎Moș? Doamne...
‎În primul rând,
‎ar trebui să te închid ‎doar pentru că m-ai făcut moș.
‎Dar, dacă duci alea înapoi,
‎te las să pleci, pentru că am întârziat ‎la cină și mor de foame. Haide.
‎Tylenol PM?
‎- Nu asta folosește. ‎- Nu e bun.
‎- Depinde de perioada anului... ‎- Mulțumesc.
‎- Încă unul, vă rog. ‎- Îți mai iei unul?
‎Noi plătim, așa că las-o mai moale un pic.
‎- Nick, ce-i cu tine? ‎- Îmi cer scuze,
‎să anulez comanda, dle detectiv?
‎- Holly, mai ia-ți un pahar. ‎- Poți comanda cât vrei.
‎- Glumeam. ‎- Nu e amuzant.
‎Sunt într-o dispoziție bună, ‎fiindcă a fost o zi excelentă.
‎N-a fost așa?
‎- A fost o zi fabuloasă. ‎- Bine.
‎- Serios? Ați primit un caz tare? ‎- Da.
‎Ce caz?
‎Cică „ce caz”... Ascultă,
‎totul merge strună, pe cuvânt.
‎Au încredere în mine tot mai mult
‎și aș vrea să-ți dau detalii, ‎dar sunt informații confidențiale.
‎- Stai puțin. ‎- Ce?
‎Dumnezeule!
‎- Ce e ăsta? ‎- Chiar, ce e?
‎Jimmy al meu mi l-a luat de ziua mea.
‎- Ce? ‎- Jimmy!
‎- Diamante aniversare. ‎- Amândoi!
‎Doamne! E absolut superb!
‎- Mulțumesc, Audrey. ‎- Foarte scump.
‎- Ți-am luat și eu ceva. ‎- Sigur.
‎O să-ți placă mult.
‎- Serios? ‎- De-abia aștept.
‎Aș fi zis că ești genul de om ‎care dăruiește carduri cadou Amazon,
‎dar nu sunt detectiv.
‎Știți ce,
‎haideți să toastăm pentru Nick și Audrey ‎și pentru 15 ani minunați.
‎- Absolut! ‎- Da.
‎- Pentru 15 ani! ‎- Pentru dragoste adevărată!
‎Dragoste adevărată.
‎A fost o nebunie de cină, ‎dar era de așteptat.
‎Aș vrea s-o înregistrez ‎pe Holly mestecându-și cuburile de gheață
‎și s-o folosesc ‎drept alarmă deșteptătoare.
‎Asta sigur m-ar trezi din somn pe loc.
‎Ce s-a întâmplat? Nu ți-a plăcut gluma?
‎Îmi curăț dinții.
‎Da, văd.
‎În seara asta, o faci foarte viguros.
‎Azi nu dorm cu ventilatorul deschis. ‎Urăsc să-l aud.
‎Fără ventilator. ‎Folosim aerul condiționat, scumpo.
‎Ai de gând să țipi la mine? ‎Așa mi se pare. Stai puțin.
‎Mai curăță-ți dinții viguros.
‎De ce n-am călătorit în Europa, Nick?
‎Trebuie să-mi explici.
‎Nu călătorim deloc.
‎Ba călătorim, ‎nu mai știi c-am fost în Munții Pocono?
‎Munții Poco... ‎A fost o înmormântare, Nick.
‎Dar când am fost în Virginia, ‎la unchiul meu în spital
‎și l-am văzut murind?
‎- Mai știi? ‎- Nick...
‎Mă refer la cartea poștală.
‎- Nu-ți amintești? ‎- Bineînțeles că-mi amintesc.
‎Au trecut 15 ani, nu știu ce mai așteptăm.
‎Ai comis-o, Audrey.
‎Ce am comis?
‎Ți-am spus ‎că am ceva deosebit pentru tine,
‎nu puteai aștepta până mâine?
‎Nu.
‎Mergem în Europa. La mulți ani!
‎Dumnezeule! M-am înfiorat toată.
‎Doamne!
‎Ți-am stricat surpriza.
‎N-ai stricat nimic. ‎Ești grozavă, meriți. Te iubesc.
‎- Și eu te iubesc. ‎- Tot surpriză este, zău.
‎- Ne putem permite asta? ‎- Bineînțeles că da.
‎Anul ăsta primesc o mărire.
‎- Da. ‎- N-avem probleme.
‎- Bună ziua. ‎- Bună ziua.
‎Suntem în luna de miere,
‎mă întrebam ‎dacă am putea primi clasa întâi.
‎Am adunat multe mile gratuite.
‎Nu știu dacă sunt pentru această ‎companie aeriană, dar expiră sau...
‎Cererea trebuia făcută în avans.
‎Pe aici.
‎- Mulțumesc. ‎- Am încercat în avans.
‎- Am sunat, dar nimeni... ‎- Pe cine ai sunat?
‎- Suna mereu ocupat. ‎- Serios?
‎- Mereu ocupat. ‎- Pe cine ai sunat?
‎INVITAȚIE LA CRIMĂ
‎Nu vreau să-ți stric surpriza, ‎dar majordomul e vinovatul.
‎- Vinovatul nu e niciodată majordomul. ‎- Nici nu cred că există majordomi.
‎E un cuvânt inventat ‎pentru cărțile astea caraghioase ale tale.
‎Te rog, vrei să...
‎Lasă-mi cărțile în pace, te rog. ‎Vreau să citesc.
‎Îmi face plăcere să citesc.
‎Ești irascibil. Te-ai plictisit?
‎Am să mă culc.
‎- Trage un pui de somn. ‎- Bine?
‎Bine, dar nu-ți rabata scaunul ‎prea mult, te rog.
‎- Să nu-l rabatez. ‎- Nu.
‎Ca să nu mi se vadă bărbia dublă?
‎Nu e vorba de bărbie, dar e nepoliticos.
‎Așa e.
‎- Te cam lăbărțezi. ‎- Bine.
‎Și scaunul tău ajunge ‎în poala celui din spate.
‎- Fii politicos. ‎- Îl țin sus. Mulțumesc.
‎Cade!
‎Fiți amabilă...
‎- Bună ziua. ‎- Bună.
‎Îmi puteți da niște dopuri de urechi?
‎Da, costă nouă dolari.
‎Nouă dolari pentru dopuri de urechi?
‎Da.
‎E în regulă, am să folosesc alune.
‎Să înțeleg că și tu ai insomnie.
‎Doamne! Da...
‎Da, așa e. Nu reușesc să adorm când zbor.
‎Cu ce ocazie traversezi oceanul?
‎Sunt în luna de miere.
‎Felicitări!
‎- Mulțumesc. ‎- Unde e soțul?
‎Mort.
‎Mort de somn. Doarme.
‎Suntem căsătoriți de 15 ani, ‎dar am fost foarte ocupați mereu.
‎Atunci, un toast ‎pentru viața ta ca o vâltoare.
‎Da.
‎- Mă scuzați. ‎- Da.
‎Barul este doar pentru clasa I.
‎Bineînțeles, îmi cer scuze.
‎Mă voi întoarce la clasa inferioară,
‎mă voi așeza unde mi-e locul ‎și voi întoarce cărbuni cu lopata.
‎E invitata mea.
‎Din păcate, trebuie să aibă ‎propriul bilet de clasa I.
‎Charles Cavendish.
‎Îmi cer scuze, domnule.
‎Charles Cavendish. E numele tău real?
‎Mă tem că da.
‎Pare genul de nume ‎pe care-l întâlnești în romane de suspans.
‎Iar eu ce personaj aș fi?
‎Cu un așa nume, ai fi eroul negativ.
‎Atunci, un toast pentru eroii negativi.
‎Așadar, logodnica ta...
‎te părăsește...
‎pentru unchiul tău mai în vârstă,
‎- adică... ‎- Vreți să vă țineți gura?
‎Mai taci!
‎Altfel, le spun tuturor despre dihorul ‎pe care l-ai strecurat aici.
‎Da, știu, ceva cu adevărat reprobabil.
‎- Reprobabil. ‎- A dorit-o pe cea hărăzită mie,
‎iar unchiul Malcolm mereu obține ‎ce-și dorește.
‎Unchiul Malcolm.
‎- Quince. ‎- Unchiul...
‎Malcolm Quince e unchiul tău? Miliardarul?
‎- Chiar el. ‎- Măiculiță...
‎Arată exact așa,
‎dacă măslina asta zbârcită ‎ar avea 70 de miliarde de dolari.
‎Șaptezeci de miliarde.
‎O să merg cu însurățeii ‎pe iahtul lui la Monaco,
‎pentru Grand Prix-ul de acolo.
‎De ce-ai face așa ceva? ‎De ce ai merge cu ei, după ce ți-au făcut?
‎Pentru că sunt englez, dnă Spitz.
‎Mă omor după masochismul social.
‎Și plănuiesc să mă îmbăt criță ‎și să le fac praf petrecerea.
‎Sunt de acord cu asta.
‎Auzi, Audrey,
‎tu și soțul tău aveți planuri ‎weekendul ăsta?
‎Ai făcut o glumă, da...
‎Ce căcat? Avionul ăsta are bar?
‎Dle, aici e barul clasei I. ‎Vă rog să vă întoarceți la locul dvs.
‎Există baruri în avioane?
‎La clasa I, da, au baruri.
‎Frate, aș vrea ca maică-mea ‎să fie încă în viață.
‎Era alcoolică, dar una de treabă.
‎Dacă nu vă întoarceți, ‎va trebui să chem...
‎Poliția.
‎Aceea e soția mea.
‎Cea care vorbește ‎cu arătosul cu bărbie suplă.
‎Așa că mă duc să le sparg petrecerea, ‎poate-mi iau și-o bere,
‎iar ție, un Xanax.
‎...despre vinul de la bord ‎ai putea scrie o scrisoare.
‎Lumea nu mai scrie scrisori, nu-i așa?
‎- Mare păcat. ‎- Totul a devenit tehnic.
‎Da, așa e.
‎Nick!
‎- Ce mai faci? ‎- Te-ai trezit, dragule.
‎Ai dormit bine?
‎- Te căutam. ‎- Aici sunt.
‎- L-am întâlnit pe acest domn amabil. ‎- Da?
‎Ți-l prezint pe Charles Cavendish.
‎- E lord. Nu-i așa? ‎- Încântat.
‎- Lord? ‎- Viconte, de fapt.
‎Dar viconții au „lord” ‎în forma de adresare,
‎probabil de aici vine confuzia ‎încântătoarei Audrey.
‎Așa e, și cu mine face confuzii.
‎Uneori sunt „regele”, alteori sunt „tati”.
‎Îmi dai un Labatt, frate?
‎Costă 17 euro.
‎Nu, te rog.
‎Berea e din partea mea.
‎Nu accept o bere ‎din partea unui necunoscut.
‎Doamne...
‎Sper că vei accepta oferta mea.
‎Auzi, n-am de gând să accept
‎să-i oferi bani soției mele pentru sex.
‎Dar, de curiozitate, cât ai da?
‎- Excelent. ‎- N-aș accepta.
‎- Ascultă-mă! ‎- Ce?
‎Ne invită să petrecem weekendul ‎cu el și familia lui, pe un iaht.
‎Dar avem planuri.
‎Cu autobuzul.
‎Un autobuz care ne duce ‎la feericul sat San Grigio,
‎unde putem vedea ‎cum se maturează șunca.
‎- Să-ți explic ceva. ‎- Bine.
‎- Zi-mi ce-mi scapă. ‎- Glumești?
‎Am naviga de-a lungul porturilor europene.
‎- Așa. ‎- Am mânca pește proaspăt.
‎- Da. ‎- Și-am avea vin la discreție.
‎Am fi împreună.
‎Sună bine.
‎- Au și bucătar. ‎- Și bucătar.
‎Îl cheamă Maurice. Nu?
‎- Da. ‎- Maurice.
‎„Unii îmi spun mie Maurice.”
‎O mai știți pe asta?
‎- Putem vorbi puțin? ‎- Sigur.
‎- Așa. ‎- Da, imediat.
‎Ascultă... ce faci?
‎De ce ar intra doi adulți ‎în toaletă în avion?
‎Dragule, vreau să discutăm ‎între patru ochi.
‎Ce amuzant!
‎Încerc să înțeleg
‎de ce întorci spatele ‎unei oportunități atât de rare.
‎N-am încredere în el.
‎- De ce? ‎- Din instinct.
‎Tot din instinct ai crezut ‎că urma s-o facem aici?
‎N-o facem?
‎Haide! Când vom mai avea ocazia ‎să ajungem pe un iaht?
‎Dar, de fiecare dată când mâncăm ‎sandvișuri cu șuncă,
‎întrebi cum se maturează șunca...
‎- Nu vei... ‎- N-am întrebat niciodată.
‎- În San Grigio... ‎- Niciodată.
‎- ...ne vor arăta... ‎- Habar n-am ce spui.
‎...cum se maturează. Bine.
‎Vrei să știi adevărul? Îmi frângi inima.
‎- De ce? ‎- Mă simt ca un fraier,
‎pentru că am muncit pe brânci ‎și-am economisit, iar acum știi de ce.
‎Pentru călătoria asta. ‎Știu că nu sunt duce.
‎Înțeleg. E viconte, dar...
‎- Nu știu ce-i ăla. ‎- E în regulă.
‎Îmi pare rău.
‎Te iubesc.
‎M-am pierdut. ‎M-a luat puțin valul, dar mi-am revenit.
‎Mergem cu autobuzul și va fi grozav.
‎- O să-ți placă! ‎- Cu autobuzul.
‎MÁLAGA ‎SPANIA
‎Gonzales, unde ne e paharul de șampanie ‎de bun venit?
‎- În broșură... ‎- Tată, Summer m-a lovit.
‎...ni se promitea ‎un pahar de șampanie la sosire.
‎Gura! Încetați, amândoi!
‎- Știu că mă auziți. ‎- Nu mă mai lovi.
‎Mamă!
‎- Da. ‎- Taci!
‎Hai să mergem pe iaht, totuși.
‎- Mulțumesc. ‎- Hai.
‎Cavendish, ne-am răzgândit.
‎Venim cu tine.
‎Excelent.
‎Bună ziua!
‎Mulțumesc.
‎Arată uimitor.
‎Eu credeam că e mai mare.
‎- Ce? ‎- Serios.
‎- Mai mare? ‎- Da, serios.
‎Sigur e fosta logodnică a lui Cavendish, ‎care l-a părăsit pentru unchiul lui.
‎Bine. Mi-e foame. ‎Unde-i acel Maurice de care ziceai?
‎Nu cred că vorbim cu el direct.
‎- Așteaptă cina. ‎- Și când e asta?
‎Scumpule, nu știu, e mai târziu. ‎Suntem în Europa.
‎Cu autobuzul am fi mâncat ‎la ore standard în America.
‎- Arată ca o pictură. ‎- Da.
‎- E frumos. ‎- Nu pare real.
‎- Este... ‎- Doamne!
‎Ce frumușică este!
‎Foarte frumușică.
‎Are acea frumusețe
‎care nu te lasă să-i ghicești ‎țara de origine.
‎Eu n-aș putea spune. Tu?
‎Japonia.
‎Da. Vezi? Te aude.
‎Nu e la televizor.
‎E o persoană în carne și oase.
‎Strici petrecerea cu neinvitați.
‎Ești beat?
‎E amiază doar, Suzi. ‎Bineînțeles că-s beat.
‎Unde ți-e iubițelul, Sir Pete Hepatice?
‎Malcolm nu e aici. ‎Știi că-i plac intrările grandioase.
‎Acum, tu știi cel mai bine ‎ce intrări preferă Malcom.
‎- Încântat de cunoștință. Ești grozavă. ‎- Mi-a făcut plăcere.
‎Îmi pare rău pentru asta.
‎- Mi-ai plăcut, pentru prima dată. ‎- A meritat-o.
‎Te-ai impus, bravo!
‎- Mai ales rănit fiind. ‎- Charles.
‎Mă bucur că ai ajuns.
‎Și ai adus oaspeți.
‎Vi-l prezint pe vărul meu, Tobey.
‎Unicul fiu al lui Malcolm, ‎pentru care Suzi m-ar fi părăsit,
‎doar că e gay.
‎- Înțeleg. ‎- Mulțumim pentru ospitalitate.
‎Da, e foarte tare.
‎E vasul tatălui meu.
‎- Dar ea? ‎- Ce noroc.
‎Tatăl ei m-a lăsat ‎să-i folosesc mașina de tuns iarba.
‎- Știu că se practică. ‎- Da.
‎De unde îl cunoașteți pe Charles?
‎Ne știm de vreo șase ore. ‎Ne-am întâlnit în avion.
‎A avut amabilitatea de a ne invita.
‎Avem o cabină liberă, presupun.
‎Din moment ce e atâta istorie între voi, ‎sunt sigur că vom găsi loc.
‎Mulțumim pentru primirea călduroasă. ‎După tine!
‎- Pe aici? Mai e un etaj? ‎- Mergem pe aici?
‎- Scări de marmură! ‎- Mai este o punte.
‎„Malcolm Quince, la o vârstă venerabilă, ‎dar obsedat de sex,
‎s-a căsătorit cu Suzi Nakamura, ‎o instructoare de schi de 23 de ani.
‎De ce a ales pițipoanca din Tokyo ‎protezele dentare în locul pârtiilor?
‎Poate pentru cele 70 de miliarde de dolari ‎pe care le-ar fi moștenit fiul lui.”
‎Doamne! Dragule!
‎Suntem în mijlocul ‎unei povești de tabloid.
‎Ai avut dreptate în legătură cu iahtul. ‎Spuma de ras miroase a nucă de cocos.
‎- E încredibilă. ‎- Scuze.
‎Ești alergică la bogătani?
‎Sunt alergică la chestii. ‎Îmi dai sticluța de Claritin, te rog?
‎Da, poftim.
‎Asta e Allegra. ‎Ai spus că ai luat Claritin.
‎E același lucru.
‎Ba nu. Allegra n-are efect la mine.
‎Bine. Când ajungem la Monaco, ‎am să iau Claritin.
‎Acolo se va numi altfel, cu siguranță.
‎Ține minte cum arată, e cutia albastră.
‎În franceză, Allegra înseamnă ‎„același rahat ca Claritin”.
‎- Zâmbește. ‎- Da.
‎Nu mai bea atât. Ești un bețiv.
‎Uită-te la el.
‎- De ce se torturează? ‎- Sunt un alcoolic responsabil.
‎E măritată cu Malcolm.
‎Nu știu ce mai așteaptă ‎din partea ei.
‎Ea spune că el e un depravat, ‎iar el îi spune că e o curviștină.
‎Și au amândoi dreptate.
‎De unde te știu? Ești actriță, nu-i așa?
‎Toate femeile sunt actrițe, drăguță.
‎Eu sunt destul de isteață ‎încât să fiu plătită pentru asta.
‎Grace Ballard.
‎Dumnezeule!
‎E incredibil! Sunt un fan înrăit.
‎- Dragule... ‎- Cel mai mare fan!
‎- E incre... ‎- Știu, e incredibil.
‎Eu sunt Nick Spitz, ‎iar ea este soția mea, Allison.
‎- Nu-mi vine să cred... ‎- Audrey.
‎- Asta am spus. ‎- Ba nu.
‎Allison e personajul ‎pe care îl joacă ea în...
‎Mai știi filmul ‎cu acea femeie frumoasă, care e robot?
‎- Da. ‎- Ea e robotul!
‎Îți ieșeau pistoale din sutien.
‎- Da! ‎- ‎Sex Machina.
‎- Rolul cu care m-am lansat. ‎- Foarte bun!
‎Și ești în fața noastră.
‎Parcă am fost lovit în plex.
‎- Gata, dragule. ‎- Sunt năuc.
‎Hai să te ung cu cremă de protecție.
‎Dar m-ai uns mai devreme.
‎Dar trebuie aplicată în mod repetat.
‎- Mai punem? ‎- O reaplicăm.
‎- În regulă. ‎- Bine.
‎- Mi-a făcut plăcere. ‎- Nu pot să cred!
‎- E entuziasmat. ‎- Pe același vas.
‎Spune că numele de familie ‎nu e Ballard.
‎Și ce dacă?
‎Cum poți fi atât de frumoasă?
‎- S-a aranjat peste tot. ‎- Adică?
‎Buze, nas, bărbie.
‎Nu...
‎Oamenii chiar își refac bărbia?
‎Sugestia ta a fost grețos de străvezie.
‎Vrei să-mi refac bărbia, dar n-o fac.
‎Te iubesc așa cum ești, ‎dar e o opțiune.
‎Mă scuzați o clipă? ‎Trebuie să-l salut pe maharajah.
‎Bineînțeles.
‎Poți crede că suntem pe un vas ‎și el a zis
‎„mă duc să vorbesc cu maharajahul”?
‎- A fost bună. ‎- E aievea?
‎Fiți amabilă,
‎există un anume Maurice aici? ‎Mi-e foame de mor.
‎Da, pregătește masa.
‎Acum? Are de gând să termine?
‎Spuneți-i, vă rog, să să grăbească.
‎Dragule...
‎Nu te uita chiar acum,
‎dar a apărut un individ dubios ‎cu petic de ochi,
‎care se holbează la noi.
‎Am zis să nu te uiți, dar nu te abții.
‎Dacă spui „petic de ochi” și „dubios”, ‎mă uit. E imposibil.
‎- Vine spre noi. ‎- Chiar e dubios.
‎- Dragule... ‎- Fii calmă.
‎- Salutare! Ce faceți? ‎- Bună ziua.
‎- Cine v-a lăsat la bord? ‎- Poftim?
‎Ce se întâmplă?
‎- Pașapoartele. ‎- Sunt oaspeții mei.
‎- Weekendul e doar pentru familie. ‎- Serios?
‎Tu nu faci parte din ea.
‎Și nici Chewbacca Sovieticul ăsta al tău.
‎Nick, Audrey.
‎Precis nu faci parte din familie.
‎Am văzut că unul purta armă.
‎- Trebuia să aduc și eu una? ‎- Nici nu cred că e încărcată.
‎E colonelul Charles Ulenga, ‎din Forțele de Apărare ale Namibiei.
‎Cel mai bun prieten al lui Malcom. ‎I-a salvat viața într-un atentat în '94.
‎- Așa și-a pierdut ochiul și... ‎- Și scula? Și-a pierdut-o?
‎- Dragule... ‎- Credeam că și-a pierdut scula.
‎Iar el e Sergei Radjenko, ‎bodyguardul său, fost membru Spețnaz.
‎Un țicnit cu petic de ochi are pază?
‎Mâna lui! Nu mai e atașată de corp.
‎Ia uite, acum își fumează scula.
‎- Își fumează scula. ‎- Vrei să încetezi?
‎Mă distrez și eu. Suntem pe un vas.
‎Pot să te întreb ceva?
‎Ce e un maharajah, mai exact?
‎De ce nu-l întrebi?
‎Nu.
‎Vik, vreau să-ți prezint pe cineva.
‎- Bună! ‎- Nick și Audrey Spitz,
‎vi-l prezint pe slăvitul maharajah
‎Vikram Shivan Govindan, ‎originar din Mumbai.
‎- Bună ziua! ‎- Încântată...
‎Încântată de...
‎- Încântat... ‎- Ne...
‎Hai c-a fost bună!
‎Toate plecăciunile și restul.
‎Când un oriental se înclină, ‎albii se înclină și ei.
‎- Bateți palma! ‎- Îmi pare rău.
‎- Bine. ‎- Salutare!
‎- A fost chiar bună. ‎- A fost o glumă.
‎Audrey are o întrebare pentru tine.
‎Să aud.
‎Ne întrebam ce anume ‎e un maharajah?
‎Te duci la școală pentru asta?
‎M-am născut să fiu asta.
‎- Te-ai născut. ‎- Înțeleg.
‎Cu ce te ocupi, Nick?
‎- Sunt... ‎- Nick e detectiv.
‎Tare! Ai găurit pe careva până acum?
‎Poftim?
‎Știi tu, dacă ai dat cu plumbu', ‎dacă i-ai ciuruit, capsat...
‎- N-am împușcat pe nimeni... ‎- Exclus.
‎...ceea ce e bine.
‎Dar ești groaznic cu arma în mână, Nick.
‎N-are habar să tragă.
‎De-abia a absolvit Academia,
‎pentru că nu îndeplinea ‎cerințele minime la tir cu arma.
‎Audrey are intoleranță la lactoză.
‎- Și râgâie în somn. ‎- Poftim?
‎Dacă tocmai discutam ‎despre defectele fiecăruia
‎și ești dornică să dai din casă.
‎Scuze, nu credeam ‎că e un subiect sensibil.
‎- El a întrebat dacă... ‎- Nu e.
‎Dar nu-mi place să spui asta oricui.
‎Îmi pare rău că am adus vorba.
‎Uită-te la toate astea!
‎- Ce nebunie! ‎- Incredibil!
‎Sala asta arată la fel de bine ca tine.
‎- Iar tu ești superbă. ‎- Mulțumesc, iubitule. Ce drăguț ești!
‎Ce e?
‎Lumea poartă smoching, ‎dar n-am făcut eu bagajul.
‎Da, trebuia să fi purtat șosete.
‎- Salut, Juan Carlos! ‎- Salut!
‎Noroc, frate.
‎Bună! Pentru ce îi urai noroc?
‎Mâine concurează în Grand Prix-ul Monaco.
‎Impresionant.
‎Juan Carlos Rivera, ți-i prezint pe...
‎Steve și domnișoara lui Steve.
‎- Poftim? ‎- Nu.
‎- Dacă asta vrei... ‎- Nu-i nimic.
‎- De-abia ne-am cunoscut. Eu sunt Audrey. ‎- Încercăm iar.
‎Eu sunt Nick. Suntem soții Spitz.
‎- Da. ‎- Juan Carlos.
‎Salut, Juan Carlos.
‎Ești pilot de mașini.
‎Bun, da.
‎Cum te apuci de așa ceva?
‎Numărul unu, da.
‎Nu vorbești engleză, așa-i?
‎Foarte repede.
‎- Bun venit! ‎- Bine.
‎MAREA MEDITERANĂ ‎ÎN LARGUL ȚĂRMULUI FRANȚEI
‎Ce e aia?
‎Acela este pumnalul Quince.
‎Oțel chinezesc, nestemate din Orient.
‎Un dar primit de familie ‎de la Marco Polo,
‎așa zice legenda.
‎Doamne...
‎Bunica lui Nick ne-a dat ‎un prăjitor de pâine de la Sears,
‎așa zice legenda.
‎Iată că vine „tăticul”.
‎Ce e asta?
‎Căpitane Wong, aș vrea să vorbesc ‎în privat cu oaspeții.
‎Bineînțeles.
‎Prieteni,
‎bun venit pe ‎Mediterranean Queen.
‎Mi se încălzește sufletul
‎văzând că ați făcut această călătorie ‎pentru a celebra căsătoria noastră.
‎Pe măsură ce îmbătrâniți,
‎veți începe să vă evaluați viața,
‎nu doar în privința succeselor,
‎ci și a eșecurilor.
‎Și a celor pe care i-ați dezamăgit.
‎Suzi, mireasa mea iubită,
‎care are toată viața înaintea ei.
‎Grace, care strălucește orbitor ‎pe marele ecran.
‎Juan Carlos, finul meu,
‎care îmi conduce echipa de curse ‎spre victorie.
‎Voi...
‎Voi cine sunteți?
‎Suntem soții Spitz.
‎Cine?
‎Eu sunt Audrey, iar el e Nick Spitz. ‎Ambarcațiunea e minunată.
‎- Ambarcațiune? Ăsta e vapor. ‎- E incredibil.
‎- Sunt uluită. ‎- Amicul meu are ambarcațiune.
‎Are o șalupă de pescuit, de fapt.
‎- Ăsta e imens. ‎- Taci.
‎Sunt oaspeții mei, unchiule.
‎Ai venit cu oaspeți?
‎Tu mi-ai luat perechea.
‎Îmi cer scuze. Doriți să plecăm?
‎Putem... dar nu știu cum am pleca de aici.
‎Suntem în larg. Există Uber pentru bărci?
‎- Să plecăm din cameră, Nick. ‎- Din cameră?
‎- Da, putem pleca din cameră. ‎- Nu.
‎Nu e nevoie.
‎- Bine, rămânem. ‎- Da.
‎Charles, nepotul meu, găsește mereu ‎moduri de-a mă ține în alertă.
‎Dl colonel, prietenul meu, ‎care m-a protejat ani la rând.
‎Vikram, a cărui familie și-a împletit ‎mereu afacerile cu ale mele.
‎Și Tobias al meu.
‎Tot ce mi-am dorit vreodată ‎a fost un fiu și iată-te...
‎băiatul meu.
‎Am vorbit cu voi toți despre ‎testamentul meu și locul vostru în el.
‎Am cumpănit mult ‎cât valorează fiecare dintre voi
‎și am ajuns la o concluzie.
‎Toți sunteți niște lipitori
‎dezgustătoare, umflate de sânge
‎și care, de ani întregi, ‎înfulecă din munca mea.
‎Îmi provocați silă.
‎N-aveam parte de așa ceva în autobuz.
‎- E incredibil. ‎- Știu.
‎- Mulțumesc. ‎- Cu plăcere.
‎Din acest motiv, am făcut alt testament,
‎care stipulează că întreaga mea avere ‎va ajunge la Suzi.
‎Din acest moment,
‎toți sunteți excluși din testament.
‎Abandonați. Poate că, după ce v-am făcut ‎acest bine,
‎veți fi în stare, în sfârșit, ‎să vă faceți singuri un rost.
‎Se pare că s-a săturat de caviarul meu.
‎Amuzant.
‎Draga mea...
‎Puteai să fi semnat asta acasă.
‎Dar ne-ai adus aici ca să ne umilești?
‎Da, iar voi ați venit gâfâind.
‎Tată, nu face asta.
‎Sau ce?
‎Da.
‎Asta ziceam și eu.
‎Nu mă împușca, te rog!
‎Tată!
‎Tu l-ai împușcat!
‎Ba nu. Cineva l-a înjunghiat.
‎- Cine? ‎- Nu știu.
‎Ce s-a întâmplat? Am auzit...
‎Malcolm!
‎Dumnezeule!
‎A încercat cineva să-l reanimeze?
‎Are un cuțit înfipt în inimă, ‎mă îndoiesc că mai are vreun sens.
‎Să-l scoatem?
‎Nu, e un cuțit de 30 cm. E ca și cum...
‎Doamne!
‎Colonele, trebuia să fi lăsat pumnalul ‎acolo, pentru gabori.
‎- Îl pun înapoi. ‎- Nu-l pune.
‎Ascultă-l pe soțul meu! E detectiv.
‎Așa e. Ce-ar trebui să facem?
‎Pentru început, să nu mai scoatem ‎sau înfigem arma crimei
‎în pieptul victimei.
‎De fapt, să nu mai atingem cadavrul deloc.
‎Urma să ne ia tot.
‎Pentru tine.
‎Auziți...
‎a semnat?
‎Nu.
‎Trebuie să fim siguri ‎că nu are altă copie la el.
‎Dacă-i scotocești prin haine, ‎atingi cadavrul.
‎Îmi pare rău să te admonestez, ‎dră Ballard.
‎Arăți fabulos astă-seară.
‎Ce urmează?
‎Trebuie să izolăm locul crimei.
‎Căpitane Wong, putem încuia sala asta?
‎Da, bineînțeles.
‎Și ar trebui să interogăm suspecții.
‎Suspecți?
‎Nu interogăm pe nimeni.
‎Wong, după ce încui, adu-mi cheia.
‎Apoi sună la Interpol și spune-le ‎să ne aștepte la Monaco.
‎Între timp, am să gust câțiva creveți.
‎Pentru investigație?
‎Nu, Wong, ci pentru că mor de foame.
‎Aș vrea să vă încuiați ‎în camerele proprii,
‎pentru că unul dintre noi...
‎e criminal.
‎- Audrey. ‎- Da?
‎Adu sosul de cocktail.
‎Da.
‎Stai puțin.
‎Ce naiba e pe astea?
‎Nu știu. Probabil că Maurice ăsta ‎hrănește la sân fiecare crevete.
‎Trăiesc atât de bine...
‎- Așa e. ‎- Doamne...
‎Bine, ce ziceam?
‎Știi ce? Trebuie să fi fost doi oameni ‎implicați în crimă.
‎Cum altfel să fi știut ‎când se vor stinge luminile?
‎- Bine gândit. ‎- Nu?
‎Dar sunt rupt de oboseală, ‎mă duc la somn.
‎- Glumești? ‎- De ce?
‎Nu te-a afectat zborul?
‎Nick.
‎Serios, trezește-te.
‎Cine crezi că a făcut-o?
‎Nu cred, ci chiar știu.
‎Cine?
‎Fiul lui.
‎- Tobey. ‎- Nu.
‎Exclus, e prea evident.
‎Suspectul principal ‎nu e niciodată criminalul.
‎Suspectul principal ‎e întotdeauna criminalul.
‎Când o soție e ucisă, ‎în 90% din cazuri, soțul e criminalul.
‎De ce ai folosit asta drept exemplu?
‎Și nu sunt de acord. ‎Cred că oamenii sunt mai complecși.
‎Îți bazezi părerea pe cărțile ‎pe care le citești?
‎Oamenii sunt simpli. Tobey e criminalul.
‎Avea cel mai mult de câștigat ‎și cel mai mult de pierdut.
‎Tocmai de asta nu el e criminalul.
‎Ai făcut vreodată nebunii pe un vas? ‎Îți închipui cât de bine ar fi?
‎Eu stau întins, iar vasul face totul.
‎- Ce convenabil pentru tine! ‎- Știi că mă lasă spatele.
‎Cât de convenabil!
‎Ce zici de lumini?
‎Lasă-le aprinse, nu-mi pasă. ‎E alegerea ta.
‎Nu. Cine a stins luminile?
‎Ce?
‎Nu te uita la mine așa, te simt.
‎POLIȚIA
‎Îmi cer scuze.
‎Folosește Allegra, e același lucru.
‎- Nu vreau să vorbesc de asta. ‎- Fir-ar...
‎Intră în scenă detectivul genial, ‎dar măcinat de gânduri.
‎Doamnelor și domnilor...
‎sunt inspectorul Laurent Delacroix.
‎Vă voi chema pe rând în sala mare, ‎pentru interogatoriu.
‎De ce e inelul de fum atât de tare? ‎Cum l-a făcut?
‎L-ai stricat.
‎Cum era Malcolm Quince?
‎A fost cel mai fermecător...
‎Un porc.
‎A fost iubirea vieții mele.
‎A fost un om complicat.
‎Descrie-mi ce s-a întâmplat.
‎Dle polițist francez, ‎a fost nebunie, frate.
‎S-au stins luminile.
‎Am crezut că văd ceva mișcându-se ‎și am tras.
‎Da. Linia de finiș.
‎Bătrânul a primit ce merita.
‎Unu opt șapte, labagi...
‎A atins cineva cadavrul?
‎Nu.
‎Ai observat ceva neobișnuit?
‎- Americanii. ‎- Da, numărul unu. Da.
‎Nu vrei să...
‎Nu vrei să ne separi?
‎Pardon?
‎Pentru interogatoriu.
‎- Ne întrebi pe rând... ‎- Ce faci?
‎...ca să compari răspunsurile.
‎Spun doar că răspunsurile
‎se vor potrivi, fiindcă suntem nevinovați.
‎Da, așa e.
‎- Să începem. ‎- Chiar te pricepi la asta.
‎Am găsit asta în camera lui Tobey Quince.
‎Un bilet de sinucidere scris la mașină, ‎în care recunoaște că și-a ucis tatăl.
‎Scrisă la mașină? E cam neobișnuit.
‎- Foarte suspect. ‎- Da.
‎Cineva încearcă să-i însceneze ‎lui Tobey uciderea tatălui său.
‎- E incredibil. ‎- Toate astea mă entuziasmează.
‎Dv ce credeți despre toată tărășenia?
‎Care sunt suspecții principali?
‎Voi.
‎- Da. ‎- Bineînțeles.
‎- Pentru că oricine e suspect. ‎- Mai ales ea.
‎E vorba de o familie și un grup ‎de prieteni care se cunosc de ani.
‎Voi doi vă faceți apariția ‎și, după zece ore, doi dintre ei mor.
‎Coincidență?
‎- Da. ‎- Absolut.
‎- Coincidență. ‎- Adică teoria dv
‎e că noi doi am păcălit un străin ‎ca să ajungem în ultimul moment pe un vas
‎și să ucidem cu premeditare pe cineva, ‎fără niciun beneficiu?
‎Asta e teoria dv?
‎Poate v-a plătit cineva.
‎- Nu. ‎- Ne-a plătit?
‎Doamne, aș vrea asta. ‎Arată-mi banii întâi.
‎- Da. ‎- Nu avem...
‎Vrei să ne vezi extrasele bancare? ‎Suntem faliți.
‎Disperați după bani. Înțeleg.
‎- Acum avem motiv, în ochii lui. ‎- Ba nu.
‎Mobilul crimei.
‎- Îi tot spui că n-avem nimic. ‎- Răstălmăcești cuvintele.
‎- Nu avem nimic. ‎- Nu asta...
‎Ascultă, ca între detectivi,
‎nu noi l-am ucis.
‎Poți vedea asta în ochii mei, te pricepi.
‎Cred că voi vorbi ‎cu fiecare dintre voi separat.
‎Eu... Alo!
‎Mă ridic singură.
‎E în regulă.
‎Revin într-un minut.
‎Te iubesc.
‎Îmi cer scuze, e entuziasmată. Citește ‎cărți polițiste și îi place situația.
‎Vreți să cred că sunteți nevinovați.
‎Din păcate, nu îi cred pe mincinoși.
‎Dar vă spun adevărul.
‎De cât timp îți minți soția?
‎Poftim?
‎Nu credeați că am să vă verific trecutul?
‎Sergent Nicholas Spitz, Poliția New York.
‎Ai picat examenul de detectiv de trei ori.
‎Așadar, acum ești un simplu sectorist, ‎nu detectiv, cum pretinzi.
‎Bine, le spun oamenilor că sunt detectiv.
‎Asta nu e infracțiune.
‎E o infracțiune să te dai drept detectiv.
‎Nu credeam că a fost cazul.
‎Credeam că aveți alte reguli.
‎Nu înseamnă că suntem ucigași.
‎Un bărbat falit și ratat, ‎care-și minte nevasta? Puteți fi.
‎N-ai nicio probă, nu ne poți reține.
‎Dar pe astea le pot reține.
‎Cred că dl Cavendish v-a cazat
‎la Hotel de Savoie, nu rămâneți pe străzi.
‎Dar ascultă-mă bine, agent Spitz,
‎nu voi avea odihnă decât când voi dovedi ‎că voi ați comis crimele.
‎Iar eu mă voi odihni, ‎pentru că mor de oboseală,
‎la hotelul despre care ai zis. ‎Pare a fi unul bun.
‎Dar, după ce mă trezesc ‎și iau micul dejun,
‎și sper că au bucătar ‎la fel de bun ca Maurice...
‎nu voi avea odihnă cât timp nu voi ‎dovedi că nu avem nicio legătură.
‎Juan Carlos!
‎Charles a spus ‎că toată lumea vine la cursă.
‎- Da? ‎- Criminalul va fi acolo.
‎Trebuie să aflăm cine e.
‎Draga mea, nu suntem într-una ‎dintre cărțile tale.
‎Pare ca în cărțile tale, ‎dar acum e real.
‎Doi oameni sunt morți de-a binelea.
‎- Știu. ‎- Există un criminal liber.
‎Calmează-te, ce ai pățit?
‎Serios, concentrează-te...
‎- Bine. ‎- ...și ajută-mă.
‎Da, bine.
‎Orice crimă are trei mobile de bază.
‎Da. Banii sunt primul mobil.
‎- Da. ‎- Toți erau în testament, mai puțin Suzi.
‎- Da. ‎- Al doilea e dragostea.
‎Știm că nu-l iubea nimeni, ‎era un nenorocit.
‎Poate Suzi.
‎- Asta crezu tu... ‎- Și al treilea?
‎Răzbunarea. ‎La asta ar trebui să ne gândim.
‎Dacă aflăm cine-l ura cel mai mult,
‎- ...găsim criminalul. ‎- Bine.
‎Ai o barbă impresionantă.
‎O dai cu ulei sau balsam?
‎N-ai să afli nimic de la el.
‎Măiculiță...
‎Toată viața lui a fost în slujba ‎unor oameni ca mine și Malcolm,
‎cu toate că a moștenit milioane.
‎Și el e bogat?
‎Ar trebui să fie, dar mai are 15 frați
‎și e pe jumătate francez.
‎Știi legile franceze ‎în privința moștenirii?
‎În mare.
‎Colonelul ăla mă cam irită.
‎- Da. ‎- Căcat...
‎Spune că i-ai omorât pe cei doi.
‎- Da. ‎- Poftim?
‎Iar eu i-am zis că n-ai putea să faci...
‎Frate, stai așa. N-am făcut nimic, omule.
‎Nu contează ce spune testamentul,
‎averea trebuie împărțită în mod egal ‎între copii.
‎De ce au francezii o asemenea lege?
‎Pentru a-i împiedica pe francezi să facă ‎exact ce a încercat Malcolm să facă,
‎lăsându-și toată averea amantelor.
‎- Teoria mea... ‎- Așa...
‎...e că criminalul e Carlos.
‎De ce-ar face asta?
‎Tatăl lui a pilotat ‎pentru echipa lui Malcolm.
‎Malcolm a sărit ‎peste niște proceduri de siguranță.
‎- Pricepi? ‎- Da.
‎Tatăl lui Juan Carlos ‎și-a pierdut picioarele.
‎De tot.
‎- Nu... ‎- De tot.
‎- Așadar, e vremea răzbunării. ‎- Incertitudine de 100%.
‎Poftim?
‎- Juan Carlos e omul tău. ‎- Ah, da.
‎Garantezi tu?
‎Garantez.
‎Respect!
‎Sau poate că Sergei i-a omorât.
‎- Da. ‎- Așadar, nu garantezi nimic.
‎Nu 100%.
‎Sănătate!
‎Vrei niște Allegra?
‎- Nu cred că mi-ar folosi. ‎- Știu.
‎Nu funcționează. Am încercat ‎să-i spun lui Nick.
‎Ai nevoie de ceva?
‎Nu.
‎Cel care mă nedumerește cel mai mult ‎e Cavendish.
‎Mi se pare că încearcă ‎să compenseze un neajuns,
‎cu stilul lui de ‎Marele Gatsby,
‎maxilarul și atitudinea de macho, ‎nu-i așa?
‎Absolut nimic nu e în neregulă ‎cu Charles Cavendish.
‎- Asta... ‎- Exceptând...
‎faptul că și-a ucis unchiul, probabil.
‎Asta nu e în regulă.
‎Ajunge la linia de finiș! E Juan Carlos!
‎Câștigătorul Gran Prix-ului de la Monaco!
‎Suzi Nakamura mi se pare suspectă.
‎E singura care n-are motiv să-l fi ucis.
‎- A fost Cavendish, știi bine. ‎- Ba nu.
‎- Ți-e antipatic. ‎- Îmi e antipatic.
‎Chiar îl detest, dar e irelevant.
‎- Ai furat alea? ‎- E singura rudă de sânge.
‎Poate cere cea mai mare parte din avere...
‎Vreau și eu una.
‎- ...iar Malcolm i-a furat logodnica. ‎- Bine.
‎Toate cele trei mobile. ‎Bani, dragoste, răzbunare.
‎Nu știu unde suntem.
‎Pe aici. Gustă una, te rog.
‎Nu. Știi ce?
‎Cred că-l bănuiești pe Cavendish ‎pentru că ești gelos.
‎- Doamne! ‎- Da.
‎- Da' de unde... ‎- Ești.
‎De ce aș fi gelos?
‎De ce să fii gelos... E bogat, e șarmant.
‎Miroase foarte plăcut.
‎Cum adică? A ce miroase?
‎De parcă tocmai a ieșit din uscător.
‎Ce...
‎Nu, stai!
‎Ar trebui să căutăm amprente.
‎Bine, ai setul de prelevare de amprente?
‎- Ce? ‎- Eu nu l-am pus în geantă.
‎Îl ai tu?
‎Încetează! Haide!
‎Grăbește-te.
‎Ce nebunie!
‎Doamne! Pe bune?
‎Gata.
‎- Te duci la un chiropractician, te rog? ‎- N-am nimic.
‎„Veniți la camera 802.”
‎- Mergem la 802. ‎- Nu mergem nicăieri.
‎- De ce? ‎- E o capcană.
‎De ce n-a intrat să vorbească aici cu noi?
‎Poate e urmărit de criminal.
‎Dacă și noi suntem urmăriți de criminal?
‎Dacă a fost aici?
‎Poate că el mi-a furat bomboanele M&M.
‎- Eu ți le-am furat. ‎- Tu le-ai furat?
‎- Eram curios ce gust au în Franța. ‎- Te îngrași la loc!
‎Mă duc la 802. Vii cu mine?
‎Bine. Stai...
‎- Ce? ‎- Stai să caut ceva.
‎Drăcia naibii!
‎- Ce faci? ‎- E o armă.
‎E o veioză.
‎Nu și dacă-i crăp capul unuia cu ea.
‎Mă mai desconsideri mult?
‎Tot ce faci e discutabil.
‎Asta e 808.
‎E cineva?
‎Expeditorule?
‎Ne-ai spus să venim la 802. Ești aici?
‎Ești mort?
‎Poate că e în baie.
‎- Doamne! ‎- M-a împușcat!
‎Luați loc pe pat.
‎Credeam că nu vorbești.
‎Gura și cacă-te pe pat!
‎- Mă cac... car. ‎- Hai.
‎Stăm în fața patului, gata.
‎Nu-i mai pot păstra secretele.
‎Ale colonelului, nu-i așa?
‎Secretele colonelului? ‎Știu că e greu să păstrezi secrete.
‎Chiar este.
‎Am o prietenă pe nume Gwen, ‎care ține o cutie sub pat...
‎Scutește-mă de căcaturi de coafor!
‎Gura și ascultați-mă.
‎Copenhaga, 1994.
‎Plecam de la un dineu oficial.
‎N-am văzut atentatorul, ‎dar colonelul l-a văzut.
‎S-a aruncat peste dl Quince.
‎A fost un erou.
‎Timp de nouă luni, ‎colonelul a fost în comă.
‎Iar când s-a trezit,
‎a aflat că nu și-a pierdut doar ochiul.
‎I-au aruncat scula-n aer. Știam eu.
‎- Mâna, dragule. ‎- Ba nu, scula.
‎- Dar nu are mână. ‎- Nimeni nu zice...
‎Nu mă refer la sculă!
‎Mă refer la ea.
‎- Eu? ‎- Ea?
‎Nu.
‎Madeleine Le Buttelierre...
‎cea mai frumoasă femeie ‎pe care-am văzut-o vreodată.
‎Ea și colonelul erau logodiți ‎când a explodat bomba.
‎Dar, când s-a trezit...
‎era soția domnului Quince.
‎Ce naiba are omul ăla?
‎Nu-și găsește și el femeia lui?
‎Și apoi, ea a murit.
‎Nu...
‎Când năștea.
‎- Nu! ‎- La naiba!
‎Și copilul a murit. Un băiețel.
‎Un băiețel care ar fi moștenit tot.
‎De atunci, colonelul n-a mai spus o vorbă ‎despre Madeleine,
‎cu excepția unei singure nopți.
‎La comemorarea morții ei,
‎a venit la mine amețit de băutură.
‎Mi-a zis...
‎„Sergei...”
‎Îl imită.
‎„...dacă ar trebui să-l omori ‎pe dl Quince, cum ai face-o?”
‎Iar eu i-am spus:
‎„Găsește un loc izolat, creează confuzie
‎și asigură-te ‎că și alții au motiv să-l omoare.”
‎Eu i-am spus cum să-l omoare.
‎- La naiba! Incredibil! ‎- Mulțumesc.
‎Colonelul i-a ucis pe Malcolm ‎și Tobey fiindcă suferea din dragoste.
‎- Așa e. ‎- Nebunie!
‎Vrei să mai spui încă o dată tot,
‎- ...de la capăt? ‎- Trebuie...
‎Trebuie să înregistrez audio. Cum fac?
‎- Întreab-o pe Siri. ‎- Glisează în sus.
‎- În sus. ‎- Așa am făcut.
‎Spune „Siri, vreau să fac ‎o înregistrare vocală.”
‎Intrați în șifonier.‎ ‎Sunteți în pericol.
‎- În șifonier? ‎- Sunteți în pericol. Acum!
‎- Repede. ‎- Doamne...
‎Orice ați auzi, ‎nu ieșiți decât dacă vă spun eu.
‎- Da, dle. ‎- Da.
‎Tu ești... Ce vrei?
‎Nu sunt aici.
‎Trebuie să pleci.
‎Unde e veioza?
‎- Am lăsat-o afară. ‎- De ce n-ai adus-o?
‎Acum îți place veioza? Ești culmea.
‎- Stai să deschid ușa. ‎- Stai.
‎Slavă Domnului!
‎Ucigașul... este...
‎Poftim?
‎Dumnezeule, nu!
‎Doamne!
‎E mort?
‎E mort.
‎Să chemăm menajera?
‎- Doamne! ‎- Ai grijă, dragule!
‎Încuie ușa!
‎Dumnezeule!
‎- Ieși pe fereastră. ‎- Doamne!
‎Ce faci?
‎E un pervaz lat aici.
‎Nu e un pervaz, ci o margine.
‎- Hai! ‎- Doamne!
‎Te ajut eu, haide. Încet.
‎- Așa. ‎- Doamne, nu!
‎Haide, nu te uita în jos.
‎- Nu te uita. ‎- Doamne!
‎- Ți-am zis. ‎- Cât de sus suntem!
‎Dumnezeule!
‎Își curăță dinții mai vârtos!
‎Am găsit o cameră goală. ‎Pune piciorul pe litera asta.
‎Gata? Hai!
‎Fir-ar!
‎- Ești teafără? Hai! ‎- A fost înfricoșător.
‎- Trebuie să mergem. Te iubesc. ‎- Doamne...
‎- Și eu. Mi-e teamă. ‎- Haide!
‎Nu ieșim înapoi.
‎- În sfârșit! ‎- Treci încoace!
‎Sărută-mă, Vik.
‎Sărută-mă aici!
‎- Unde? ‎- Aici.
‎- Îmi place! Du-mă în pat. ‎- Măiculiță...
‎- Ridică-te. ‎- Da.
‎Am să te sorb ca pe un‎ milkshake‎ fără pai.
‎Da!
‎- Așa! ‎- ‎Milkshake ‎cu vanilie.
‎Cu vanilie, cu ciocolată, cu orice.
‎- Da! ‎- Da!
‎Păzea!
‎Sper că hotelul are asigurare ‎pentru paturi,
‎pentru că am să-l fac praf.
‎Doamne!
‎- Ești mai puternic decât pari. ‎- Exact.
‎- Ești pregătită? ‎- Nu sunt sigură.
‎Grace...
‎- Grace... ‎- De ce tot spui Grace?
‎E singurul lucru care mă stârnește.
‎Grace, arăți atât de bine la vârsta ta!
‎- Atât de bine! ‎- Ai pielea foarte frumoasă.
‎- Nu ai niciun rid. ‎- Niciun rid...
‎Doamne, Grace, ești...
‎Dumnezeule!
‎Vik.
‎Ce s-a întâmplat?
‎Poate că ar trebui să vorbim puțin. ‎Să ne cunoaștem puțin, înțelegi?
‎Să ne privim în ochi. ‎Care e formația ta preferată?
‎Mă duc la cazinou, poate am noroc acolo.
‎Nu spune nimănui de asta, te rog.
‎Am o reputație când vine vorba de sex.
‎Mă știe lumea. Îți cumpăr o pălărie...
‎Nu-mi vine să cred.
‎Bine.
‎Trebuie să ne calmăm.
‎- A fost o zi bizară. ‎- Da.
‎Hai să plecăm de aici.
‎Da, să mergem. ‎Dar undeva unde au bere.
‎„Îți cumpăr o pălărie.”
‎Sergei încerca să ne spună ‎că criminalul e colonelul,
‎dar a fost împușcat. ‎Dar nu de către colonel,
‎pentru că el își curăța dinții.
‎Ai văzut cu câtă râvnă și-i curăța?
‎- Da. ‎- Ce naiba avea acolo? Un bufet?
‎Doamne...
‎- Ce spune? ‎- Nu știu.
‎N-ai făcut franceză în liceu?
‎Nu-mi mai amintesc liceul!
‎Tu ce ai învățat?
‎- Latină. ‎- Cine naiba face latină?
‎Cei cu profesoară sexy.
‎Spune ceva...
‎ceva de prăjituri sau glazură.
‎Ești concediată.
‎Domnule, fiți amabil...
‎Ne puteți traduce ce spune, vă rog? ‎S'il vous plaît?
‎La TV se spune că sunteți căutați...
‎pentru crimă.
‎- Nu, n-am... ‎- Nu.
‎E o neînțelegere.
‎Am fost în preajma unor oameni ‎care au murit.
‎- Suntem nevinovați. ‎- Da.
‎Veți fi arestați pe loc.
‎- Pe noi? ‎- Uite ce facem...
‎Ce tot zici acolo? Ce faci?
‎Ca să nu ne urmărească telefoanele.
‎Puteai să scoți cartelele,
‎nu trebuie să ne scufunzi ‎telefoanele în bere.
‎Acum la TV spun că doamna e coafeză,
‎iar domnul e agent de poliție.
‎Nu, e detectiv.
‎Ba nu e.
‎- Ba sunt! ‎- Ba da.
‎Ba nu, au spus la TV că ai mințit ‎în legătură cu faptul că ești detectiv.
‎Poftim? Nu, astea-s invenții.
‎Au spus că ai picat examenul ‎de detectiv de multe ori.
‎Gata, ai tradus destul...
‎Acum ai ajuns să improvizezi și e dubios.
‎Cum adică? Ce tot spune?
‎Voi repeta mesajul în engleză.
‎Nick Spitz e multe lucruri, ‎dar nu și detectiv.
‎Am auzit clar.
‎M-ai mințit?
‎Nu te-am mințit.
‎- Tipul care... ‎- Doamne! Nu!
‎- Stai! ‎- Nu!
‎Draga mea...
‎Toată chestia asta e foarte complicată.
‎Da, sunt convinsă. ‎Credeam că oamenii sunt simpli.
‎Audrey, te rog.
‎M-ai mințit ‎și în privința măririi de salariu?
‎Cum de ne permitem călătoria?
‎M-ai făcut să mă simt ‎ca și cum eram obligat.
‎Mi-ai spus că deja rezervaseși totul ‎pentru luna de miere.
‎Călătoria a fost un cadou ‎la aniversarea noastră.
‎- Bine. ‎- Și atunci ai mințit?
‎Ajungem la toate, bine?
‎Dar acum trebuie să ieșim cumva ‎din situația asta.
‎Vrei să lămurim situația? ‎Eu ce crezi că tot fac?
‎Asta e ocupația mea, scumpo.
‎Tu ești o coafeză, ce naiba!
‎Îmi pare rău.
‎- Unde pleci? ‎- Am nevoie de-un minut.
‎- Nu avem niciun minut. ‎- Lasă-mă.
‎Nu mă urmări.
‎CURÂND! ‎CU DRAGOSTE, NICK
‎Trebuie să pleci din Monte Carlo imediat.
‎Eu te-am băgat în beleaua asta, ‎eu te scot. Vino!
‎- Haide, vino! ‎- Bine.
‎- La Lacul Como, pe drumuri secundare. ‎- Da, dle.
‎- Unde e Nick? ‎- Nu știu și nu-mi pasă.
‎Jimmy, sunt Nick.
‎Unde ești? Ați apărut peste tot la știri.
‎Cică ați ucis trei oameni.
‎Crezi că e posibil?
‎Cu ținta ta? Pe naiba!
‎Întocmai. Am să-ți trimit ‎două numere internaționale de telefon.
‎Le poți conecta, ca să le pot urmări ‎pe fiecare?
‎Vrei să ajung pe drumuri?
‎- Dar da, la naiba! ‎- ‎Mulțumesc.
‎Și vreau să mai verifici ceva pentru mine.
‎LACUL COMO ‎ITALIA
‎Ce facem aici?
‎Trebuie să mă întâlnesc cu avocatul.
‎Vom citi testamentul lui Malcolm la vilă
‎și mă voi asigura ‎că primesc ce mi se cuvine.
‎Charles, asta a sunat cam suspect.
‎Nu crezi că toată săptămâna a fost așa?
‎Doamne...
‎Claritin!
‎E Claritin japonez.
‎E cineva?
‎Charles?
‎Audrey!
‎Doamne!
‎- Ce naiba... ‎- Ce faci?
‎Ce faci aici?
‎Am urmărit-o pe Suzi.
‎- Suzi e aici? ‎- Da.
‎Cavendish a venit aici după Suzi. ‎E ceva necurat la el, ascultă-mă.
‎Știam asta deja.
‎Am găsit o cutie de Claritin japonez
‎în limuzina lui Cavendish.
‎Adică au plănuit asta de la început?
‎Ăsta a fost planul lor.
‎I-au ucis pe Malcolm și pe Tobey
‎înainte ca Malcolm să semneze ‎noul testament.
‎În felul ăsta, Cavendish moștenește tot
‎și împarte averea cu Suzi.
‎Dacă îl omorau după ce semna, ‎Suzi ar fi moștenit tot
‎- ...și tot ar fi împărțit averea. ‎- Câștigau oricum.
‎Ia te uită! Cine s-a prins de tot planul?
‎Coafeza.
‎Ferește-te!
‎Dumnezeule!
‎Exact ca în ‎Moarte în bibliotecă.
‎Ce s-a întâmplat acolo?
‎Au murit toți. De asta se numește ‎Moarte în bibliotecă.
‎La naiba!
‎Nick, ce faci?
‎Număr până la trei, ‎apoi împingem corpul ăsta
‎- ...și fugim. ‎- Ce vrei să facem?
‎- Ai încredere în mine? ‎- Nu!
‎Ești gata? Unu.
‎Doi.
‎Trei!
‎Uite! Acolo!
‎Îmi cer scuze!
‎Haide!
‎- El e... ‎- Juan Carlos?
‎- Juan Carlos! ‎- Salut!
‎Bună!
‎- Juan Carlos! ‎- Ce mai fac?
‎- Nu, Suzi! ‎- Unde a fugit Suzi?
‎- Cea căsătorită cu Malcolm. ‎- Da, voi căsătoriți.
‎- Da! ‎- Nu!
‎Da.
‎Latină!! Încă e limbă internațională.
‎Bine, să mergem!
‎Căcat!
‎- Ea e! ‎- Da.
‎Unde a dispărut? Era aici.
‎Nu trebuia să fi venit la Lacul Como.
‎- Stai puțin. ‎- Știm de tine și Cavendish.
‎Nu știți nimic.
‎Știm că sunteți îndrăgostiți
‎și știm că dragostea e dificilă fără bani.
‎Nu-i așa, Suzi?
‎Te cred pe cuvânt.
‎Tu ești cea cu pantofi luați la reducere.
‎- Dar sunt de firmă. ‎- Cum îndrăznești?
‎- Ce e? ‎- Nu sunt luați la reducere.
‎De ce nu mi-ai zis ‎că încă aveau etichetă?
‎- Nu mă uit la ei! ‎- Gura!
‎Te rog, nu face asta!
‎Orice ai face, nu vei fi în siguranță.
‎Criminalii se trag mereu pe sfoară ‎între ei.
‎- Citește mult. ‎- E un adevărat clișeu al genului.
‎Ascultă-mă!
‎Halloween!
‎Doamne! Du-te!
‎Cavendish, dacă te miști, îți zbor capul.
‎Trage în el!
‎Ești un țintaș jalnic!
‎Erau focuri de avertizare, scumpo.
‎- Da, merg repede! ‎- Du-te!
‎Ambulanța! Avem o urgență!
‎Trebuie să-mi spui cine a fost.
‎Nu vorbi, explică-mi prin semne.
‎Arată-mi prin semne.
‎Gheară. Gheară de urs.
‎Ba nu, gheară de urs grizzly.
‎Chewbacca!
‎Adică Sergei? Dar Sergei e mort.
‎Ai cauciucuri în picioare? La naiba!
‎Mănânci cu lingura.
‎Înghețată. Ba nu, ‎gelato?
‎Doamne...
‎Ești incredibil de frumoasă când... Scuze!
‎Vino!
‎Fir-ar!
‎Nebună? ‎A naibii dragoste?
‎E o nebunie pentru că-l iubești ‎pe Cavendish.
‎Așa e? ‎În pat cu dușma...
‎Ai adormit. Ba nu.
‎- A murit? ‎- Ce se tot întâmplă?
‎Haide, trebuie să plecăm.
‎- Doamne! Hai! ‎- Unde?
‎Închideți aeroporturile și scotociți casa.
‎Nu mă las până nu-i găsesc ‎pe Nick și Audrey Spitz.
‎- Dle inspector. ‎- Da.
‎Nicholas Spitz e la telefon.
‎Nicholas Spitz.
‎Unde sunteți?
‎În drum spre vila lui Quince.
‎Bine.
‎Scuze, nu eram pregătit ‎pentru un răspuns direct.
‎Ni se face o înscenare.
‎Vino să ne întâlnim la vilă, ‎ai să vezi că n-avem nicio vină.
‎- A cam rimat, ce tare! ‎- Doamne...
‎- Ce proprietate! ‎- Haide.
‎- Doamne... ‎- E imensă.
‎Ditamai casa. Treburi de bogătani.
‎Lord Cavendish ne așteaptă.
‎La etaj, a opta ușă pe stânga.
‎Așa ne-a spus și el.
‎Ia de-aici cinci micuți.
‎Cât înseamnă cinci euro în dolari?
‎Șase dolari americani.
‎E mai mult decât... ‎Îmi dai înapoi juma' de euro?
‎Nick, hai. Mulțumim.
‎Nu știam că banii voștri ‎sunt mai valoroși.
‎La etaj, a opta ușă pe stânga.
‎Nu mai am gloanțe, ‎mergem la cacialma până ajunge Interpolul.
‎Bine, dar fii atent.
‎Tipul ăsta a omorât ‎cel puțin patru oameni.
‎Măcar știm cine e criminalul.
‎- Bine. ‎- Partea grea s-a încheiat.
‎Bine.
‎Și...
‎Salutare, Dish!
‎Nu te mișca sau îți ciuruiesc pătrățelele!
‎- M-auzi, boarfă? ‎- Calmează-te.
‎Fă o mișcare, te provoc!
‎Te pro... Dumnezeule!
‎- E mort. ‎- E mort.
‎- Da, e mort. ‎- Dumnezeule!
‎- Ce naiba! ‎- Cazul s-a redeschis.
‎Probabil i-au otrăvit băutura.
‎- Nick... ‎- Dar uită-te la fața lui.
‎Exceptând spumele de la gură, ‎încă arată bine.
‎Ce-i cu omul ăsta?
‎Le-am spus polițiștilor
‎- ...să vină aici. ‎- Da.
‎Trebuie să-i oprim.
‎N-am comandat o pizza. ‎Dacă i-am chemat, vin.
‎Dacă nu el e criminalul, cine e?
‎Dacă nu aflăm cine e ‎înainte să ajungă poliția, am sfeclit-o.
‎Înțelegi? Trebuie să fie în casa asta.
‎Ce tapet încântător! E textil sau gofrat?
‎Draga mea, o iei razna ‎și mă faci să-mi pierd și eu mințile.
‎Da, așa e.
‎Gata, e în regulă. Respiră.
‎- Da, respir încet. ‎- Privește-mă.
‎- O să ne predăm. ‎- Poftim?
‎Vor veni aici, iar, dacă fugim, ‎o să ne împuște.
‎Și vrei să mergem la închisoare?
‎E mai bine decât să fim împușcați, nu?
‎Nu mă simt bine.
‎- Iubito... ‎- Doamne!
‎E o închisoare italiană.
‎Mâncarea va fi fantastică.
‎Vom mânca chiftele cu sos pesto ‎și de toate.
‎Nu sunt închisori mixte.
‎Nu vom merge la aceeași închisoare.
‎Știu.
‎De ce m-ai mințit?
‎Pentru că îmi era rușine.
‎Față de mine?
‎De ce? Te-aș fi putut ajuta.
‎- De asta suntem împreună. ‎- Știu.
‎Mai știi când nu am putut ‎să plătesc chiria la salon,
‎iar tu ai zis: „Bine, stai așa...”
‎Și i-ai deblocat proprietarului ‎roata mașinii,
‎iar el m-a păsuit o săptămână.
‎- Da. ‎- Sau când aveai colesterolul mare
‎și te-am silit să mănânci albușuri?
‎Urăști albușurile, dar te-am silit ‎și am mâncat cu tine.
‎Mi-ai vindecat dependența de gălbenușuri.
‎Așa e. Facem totul împreună.
‎Așa că, te rog, rezolvăm și asta?
‎Dar nu știm cine e criminalul.
‎Dar știm cine nu e criminalul, nu-i așa?
‎Da.
‎Așa că mergem jos și ne comportăm ‎ca și cum am rezolvat cazul.
‎Pentru asta, trebuie să părem încrezători.
‎Iar pentru asta, ‎trebuie să ne îmbrăcăm adecvat.
‎Eu știu deja ce vreau să port.
‎Ce?
‎TESTAMENT
‎Salutare, nătărăilor!
‎Gata, am rezolvat cazul.
‎De unde aveți hainele? ‎Ați cam exagerat.
‎Am găsit rochia asta încântătoare ‎într-un dulap.
‎- Ești superbă, apropo. ‎- Și... mulțumesc, dragule.
‎Iar el a luat ‎acest smoching impecabil de pe...
‎De ce s-o îndulcesc? De pe un cadavru.
‎Mai există un cadavru?
‎Doamne... Da. La etaj, ‎a opta ușă pe stânga.
‎Cadavrul cui, mai exact?
‎Așa e, voi nu știți.
‎Vești proaste. Cavendish e mort.
‎Ai luat costumul de pe cadavrul lui?
‎Îmi vine perfect. ‎Doar între picioare e cam strâmt.
‎Glumesc, mă face, clar.
‎Unde e Suzi?
‎- Moartă. ‎- Da.
‎Doamne!
‎Parcă sunteți ‎din secta lui Charles Manson.
‎- Ba nu. ‎- Nick și Audrey Spitz,
‎- ...sunteți arestați. ‎- Ascultați-ne.
‎Ferme la bouche,‎ așa se zice?
‎- Dați-ne un minut. ‎- Haide.
‎Mulțumesc.
‎Doamnelor și domnilor, ‎să recapitulăm ce știm.
‎Malcolm Quince a fost primul ucis. ‎Toți am crezut că Tobey l-a omorât.
‎Ba nu, am crezut că voi l-ați omorât.
‎- Bine. ‎- Dar Tobey își ura tatăl
‎și ar fi moștenit miliarde de dolari.
‎Până când a primit un glonț în țeastă.
‎Nu-i așa, Raja?
‎- Așa. ‎- Apoi,
‎înainte ca Sergei să fie împușcat, ‎ne-a spus că ucigașul e colonelul.
‎Ce ți-a spus?
‎Dar știm că nu e adevărat, ‎pentru că te-am văzut curățindu-ți dinții
‎în acea noapte, agățați de pervaz.
‎Mă spionați în baia mea?
‎Da. În noaptea aia am văzut o mulțime ‎de lucruri pe care n-aș fi vrut să le văd.
‎Îmi cer scuze, dar pe voi doi ‎v-am văzut făcând sex.
‎Ați... văzut?
‎Maharajahule, îți dau un sfat.
‎Apucă-ți-l de la bază și strânge.
‎Bine zis.
‎În fine...
‎Cartofi prăjiți, da.
‎De fapt, Juan Carlos, ‎tu n-ai nicio legătură.
‎E imposibil,
‎pentru că erai cu noi ‎când Suzi a fost ucisă.
‎Așadar, nu ești tu criminalul. Nici tu.
‎- Nici tu. ‎- Nu.
‎Și nici tu.
‎La naiba, poate că noi suntem.
‎- Ce? ‎- Tu i-ai omorât?
‎Pentru că nu mai pricep nimic...
‎- Uite. ‎- Ne aplaudă.
‎Mergem la închisoare.
‎În sfârșit, suntem de acord.
‎Din moment ce prima crimă ‎a avut loc în apele teritoriale franceze,
‎vă voi duce la Paris, ‎pentru a compărea în fața instanței.
‎Măcar mergem la Paris, mereu ți-ai dorit.
‎Dacă faci glume în astfel de momente,
‎situația nu dispare.
‎Spre norocul vostru, din 1977,
‎legea franceză nu mai prevede ‎pedeapsa capitală.
‎- Legea franceză. ‎- Legea franceză.
‎Legea franceză.
‎Cu siguranță, dle inspector,
‎cunoașteți legea moștenirii din Franța.
‎Insinuați că am copii nelegitimi?
‎Chiar nu.
‎Pentru că am. Mă mir că știți de ei. ‎Îi iubesc pe micuții bastarzi.
‎În fine... Legea franceză stipulează ‎că averea unei persoane
‎trebuie împărțită în mod egal ‎între toți copiii.
‎Așadar, n-ar conta ce scrie în testament.
‎Exact, maharajahule.
‎Copiii ar fi primit averea, ‎chiar dacă bătrânul s-ar fi însurat.
‎Dar ambii copii ai lui Malcolm sunt morți.
‎Ambii?
‎Da, Tobey și fiul pe care l-a avut ‎cu Madeleine Le Buttelierre.
‎Acel băiat a murit la naștere.
‎Așa să fie, colonele?
‎Am vorbit cu colegul meu din New York
‎și i-am cerut certificatele de deces ‎ale lui Madeleine și fiul ei.
‎L-a găsit doar pe al lui Madeleine.
‎Și m-am gândit ‎că nu există certificat de deces
‎fiindcă n-a fost niciun deces.
‎Prostii! Malcolm își dorea cu disperare ‎un băiat, pentru a clădi noua generație.
‎Nu și-ar fi abandonat fiul.
‎Dar... dacă era o fată?
‎- Da! ‎- Dacă era fată?
‎Iubirea vieții lui moare
‎dând naștere unei fiice nedorite.
‎- Da! ‎- Aproape are logică.
‎- Da, chiar are. ‎- Chiar are sens.
‎Și-a abandonat fiica.
‎Și unde e acum?
‎Ar putea fi oriunde, poate s-a măritat.
‎O fi într-o bandă, și-a schimbat numele.
‎- Cine știe? Continuați. ‎- Și-a schimbat numele.
‎- Ți-ai schimbat numele. ‎- Da.
‎Numele tău de familie nu e Ballard.
‎Și ce dacă? ‎Mulți artiști își schimbă numele.
‎Lady Gaga are alt nume, de fapt.
‎Da, Lady Gaga. „Paparazzi”, da, tare.
‎Dar orice fan înrăit al lui Grace Ballard ‎știe că ai debutat în ‎Summer Wet Down.
‎Ai avut trei replici ‎și încă aveai numele de fată.
‎Grace Butler.
‎Nume care, ‎en Français, ‎se traduce liber ‎drept Le Buttelierre.
‎Madeleine Le Buttelierre, mama ta.
‎Ce glumă proastă!
‎Nici nu eram în cameră ‎când Malcolm a fost ucis.
‎Bine! Atunci, Tobey l-a ucis, ‎fiind ajutat.
‎Tu ai stins luminile.
‎L-ai convins pe Tobey să-l ucidă, ‎ca să împărțiți banii apoi.
‎Dar l-ai omorât pe Tobey, ‎ca să păstrezi toată averea.
‎Dar noi am început să punem ‎prea multe întrebări.
‎Trebuia să scapi de noi.
‎Din fericire pentru noi, nu și pentru el, ‎Sergei intervine.
‎Apoi l-ai sedus pe maharajah,
‎ca să credem că ai fost cu el ‎toată noaptea.
‎Adică îmi călăreai poneiul ‎doar pentru alibi.
‎Ce mișea!
‎Ai încercat să ne omori în bibliotecă.
‎Ai încercat și în piață, ‎dar ai nimerit-o pe Suzi.
‎Și acum recunosc arma.
‎- Săgeata? ‎- Dintr-un film văzut odată.
‎Tu erai cu prietenele. ‎Te-ai întors beată... cum îi zicea?
‎Prințesa săgeților.
‎Doamne!
‎Nu așa se numește filmul.
‎- Jur. ‎- Așa e!
‎Ia priviți ce fundal am!
‎- Ea e! ‎- Dumnezeule!
‎Apoi l-ai omorât pe Charles,
‎pentru că știai că nu s-ar fi oprit
‎până nu afla cine-a ucis-o pe Suzi.
‎Pentru că o iubea pe Suzi, nu pe tine!
‎Cele trei mobile: ‎bani, dragoste, răzbunare.
‎Tu ai orchestrat toate crimele ‎de la Malcolm încoace, nu-i așa?
‎- Și tu ne-ai înscenat totul. ‎- I-ai omorât pe toți!
‎Nu-i așa?
‎Tatăl meu a fost un monstru.
‎Așadar, recunoști?
‎Da.
‎Sunt fiica lui Malcolm Quince ‎și Madeleine Le Buttelierre
‎și singura moștenitoare a averii.
‎Dar crimele?
‎N-am comis niciuna.
‎Ce păcat că toate astea s-au întâmplat ‎unor oameni absolut minunați...
‎Așadar, ce probe mai aveți?
‎- Adică? ‎- Ce probe?
‎Că ea i-a omorât pe toți?
‎Da.
‎Tu n-ai de gând să faci nimic?
‎E cumva o sărbătoare franceză ‎și nu știm? Tu ce naiba faci?
‎Ascultă, nu știu cum procedați voi ‎în Brooklyn,
‎dar aici avem nevoie de probe ‎înainte de orice arestare.
‎Nu așa trebuia să se întâmple.
‎Detectivul trebuie să explice ‎comiterea crimelor, ceea ce am făcut,
‎apoi ucigașul trebuie să cedeze presiunii ‎și să mărturisească tot.
‎Dacă asta e tot, ‎aș vrea să mă apuc să-mi cheltui banii.
‎Pălăria! Dă-ți jos pălăria!
‎Poftim?
‎Am zis s-o dai jos.
‎Nu.
‎E cadou de la maharajah ‎și chiar îmi place.
‎Nick l-a lovit pe criminal în cap ‎cu o farfurie
‎și a lăsat un semn, nu-i așa?
‎În plus, de ce naiba ți-ai pune o pălărie ‎peste o coafură de-abia făcută?
‎De unde știi că tocmai m-am coafat?
‎Pentru că e o coafeză dată naibii.
‎Dați-vă pălăria jos, dnă Butler.
‎Nu voi face așa ceva.
‎„Majordomul‎ ‎e vinovatul.” ‎Butler! ‎Grace Butler.
‎- Ți-am zis în avion! ‎- Nu te-ai putut abține.
‎- Înapoi! ‎- Doamne!
‎Toată lumea, înapoi!
‎- Dumnezeule! ‎- Nenorocitule!
‎Stai, nu!
‎Nu mișcă nimeni, altfel o împușc!
‎Lăsați armele.
‎Chemați o ambulanță.
‎Parcă spuneai că e un țintaș jalnic.
‎Nu și când trebuie să-mi salvez femeia. ‎Am țintit la picioare, apropo.
‎Gata, în regulă.
‎Mulțumim că ai intervenit ‎și-ai încercat s-o oprești.
‎Ai fost foarte curajos.
‎De nada, señora.
‎Așadar, el e curajos, iar eu ce sunt?
‎- Glumești? Am spus că ai fost curajos. ‎- Ba nu.
‎Am spus de multe ori. ‎„Nick, ai fost foarte curajos.”
‎„De nada, señora.”
‎„Halloween.”
‎Am o întrebare.
‎La hotelul din Monte Carlo, ‎ați spus că m-ați văzut cu Grace.
‎- V-am auzit. ‎- V-am auzit.
‎Nu ne-a plăcut ce am auzit, dar...
‎- Scuze! ‎- Sper că ai pantaloni noi.
‎Dar adevărul este
‎că eu și Grace am fost împreună la bar ‎cu o oră înainte să venim în cameră.
‎Așadar, cum putea să-l omoare ‎pe Sergei, dacă era cu mine?
‎Nick.
‎Audrey.
‎Cum de m-a înțeles Juan Carlos ‎când l-am lăudat?
‎Stai!
‎Nu vă apropiați!
‎Vorbește engleza!
‎Vorbesc engleza de-o viață, cretinilor,
‎plus încă vreo zece.
‎Apropo, latina ta e praf.
‎Dar m-ai înțeles!
‎Nici nu te gândi, colonele! ‎Altfel, chiar îți zbor scula.
‎Mâinile sus, acum!
‎Eu i-am spus ei să-l convingă ‎pe Tobey să-și omoare tatăl.
‎Și să distrugă familia asta bolnavă, ‎în numele tatălui meu.
‎Urcă în mașină.
‎Înapoi!
‎Merg repede.
‎Uite un Ferrari!
‎- Ce? ‎- Testarossa!
‎Ca-n ‎Magnum P.I., ‎am până și mustață!
‎E incredibil! O adevărată fantezie!
‎- Haide! ‎- Cum deschid?
‎Trage de dedesubt, haide!
‎Doamne...
‎Ce...
‎- Pe bune? ‎- Îmi pare rău, nu știu ce să spun.
‎Hai, hai!
‎Mâinile sus!
‎Spun doar că,
‎dacă motorul începe să sune ca soră-ta,
‎adică pițigăiat, zgomotos ‎și enervant, schimbă treapta.
‎Da!
‎Cât de bine te descurci!
‎- E chiar în față. ‎- Îl văd.
‎Încă o dată.
‎Frumos viraj, iubito!
‎Uită-te la tine!
‎Ține-te după el.
‎Capră!
‎Doamne sfinte!
‎Știi că ești absolut superbă acum?
‎Altă capră! Ce naiba?
‎- Ai ceva cu caprele? ‎- Le ador.
‎Ce idioți!
‎Căcat!
‎Haide, iubito, hai!
‎Haide!
‎- La naiba! ‎- Doamne!
‎- Trebuie să-l ciupești. ‎- Să-l ce?
‎Te apropii din spate, ‎îl împingi și derapează.
‎- Nu pot. ‎- Ba da.
‎Nu pot! E pilot de Formula 1.
‎Mai repede, hai!
‎E aventura noastră.
‎Fă-o!
‎Pot s-o fac. Te iubesc.
‎Haide!
‎Nu!
‎N-a derapat. Trebuie să-l scoatem ‎de pe șosea.
‎- Acum. ‎- Calc-o!
‎Ce naiba?
‎Apasă frâna!
‎Ai idee cât de tare ești acum?
‎- Aniversare plăcută, iubitule! ‎- Da.
‎Doamne...
‎- Gata. ‎- Da.
‎- Mă duc să-l scot din mașină. ‎- Du-te.
‎- Te iubesc. ‎- Și eu.
‎Haide, te ajut eu.
‎Hai.
‎Așa.
‎M-am săturat de tine, copoiule.
‎Nu trebuia să fi venit aici.
‎Trebuia să fi rămas acasă, ‎să mănânci hotdogi,
‎citind revista ‎People ‎și urmărind emisiuni ‎reality.
‎Iubitule!
‎Acela e autobuzul nostru.
‎N-ai toaletă, n-ai WiFi. ‎Și acum calci oameni?
‎- Tată, Brittany nu mă lasă la geam! ‎- Vreau să văd mortul!
‎Stați jos și țineți-vă gurile! ‎Am să fac o poză.
‎- Gata. Te iubesc. ‎- Voia să te omoare!
‎- Hai să-i întrebăm de maturarea șuncii. ‎- Nu-mi pasă!
‎Dnă Spitz, vă mulțumesc ‎în numele Interpol.
‎Sunteți pe cât de frumoasă, ‎pe atât de genială.
‎- Mulțumesc foarte mult. ‎- Da, e neînfricată.
‎- Agent Spitz... ‎- Da?
‎Se pare că sunteți un adevărat detectiv.
‎- Da, ești. ‎- Cu ea alături, da.
‎Voi menționa asta ‎superiorilor tăi din New York.
‎Ar însemna mult.
‎Recunosc că toată experiența ‎a fost grozavă.
‎- Incredibilă. ‎- Da.
‎Cu excepția crimelor, a fost excelentă.
‎Sper că restul călătoriei, ‎organizată cu plăcere de noi,
‎va fi mai relaxantă.
‎- Bon voyage. ‎- Mulțumim.
‎Oricum ne erați datori, dar mulțumim.
‎Dacă ajungi la New York, caută-ne.
‎Îți înscenăm o triplă crimă, ‎o răpire sau ceva de genul ăsta.
‎- Glumește. ‎- Bine.
‎- Mulțumim. ‎- Mi-a făcut plăcere.
‎- Aniversare plăcută, nu-i așa? ‎- Extraordinară.
‎- Chiar tare, aș zice. ‎- Nebunie!
‎Tu ce cadou mi-ai luat, apropo?
‎Poftim?
‎Un card cadou pentru Amazon.
‎- Serios? ‎- Nu, nu ți-am luat nimic.